Ballagi Mór
Ballagi Mór | |
![]() | |
Ballagi Mór portréja. Pollák Zsigmond metszete Klösz György fényképfelvétele alapján (1875) | |
Élete | |
Születési név | Bloch Móric |
Született | 1815. március 18. Inóc |
Elhunyt | 1891. szeptember 1. (76 évesen) Budapest |
Sírhely | Fiumei Úti Sírkert |
Nemzetiség | magyar |
Házastársa | Lehoczky Ida |
Gyermekei | |
Pályafutása | |
Jellemző műfaj(ok) | szótár, nyelvészeti szakirodalom |
Fontosabb művei | Magyar példabeszédek, közmondások, szójárások gyűjteménye Bibliai Tanulmányok Magyar–német és német–magyar kéziszótár (Budapest, 1893–94) |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Ballagi Mór témájú médiaállományokat. |
Ballagi Mór, született Bloch Móric néven (Inóc, 1815. március 18. – Budapest, 1891. szeptember 1.) teológus, nyelvész, királyi tanácsos, a Pesti Református Teológiai Akadémia tanára, a dunamelléki református egyházkerület és a pesti egyházmegye tanácsbírája, a budapesti református egyház presbitere, Budapest főváros bizottsági tagja, a Magyar Tudományos Akadémia első zsidó tagja.[1]
Ballagi Aladár és Ballagi Géza apja, Illyés Géza urológus nagyapja, akik szintén a Magyar Tudományos Akadémia tagjai voltak. Egy másik fia Ballagi László fiatalon elhunyt író volt.
Életpályája
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ee/Ballagi_M%C3%B3r_portr%C3%A9ja_%28Vas%C3%A1rnapi_Ujs%C3%A1g%2C_1856%29.jpg/250px-Ballagi_M%C3%B3r_portr%C3%A9ja_%28Vas%C3%A1rnapi_Ujs%C3%A1g%2C_1856%29.jpg)
1815-ben Inóczon, egy Zemplén vármegyei kis településen, zsidó családban, Bloch Móric néven született. Tizennégy testvére volt. Édesapja révén már kisgyermekként megismerkedett a héber nyelvvel és a Talmuddal. 1831-től a pápai Beth-Hammidrasban talmudtanítónak készült, és a nagyváradi iskolában filozófiát tanult. Ezután Móron és Surányban házitanítóskodott. Ez alatt az idő alatt kezdett ógörögül és latinul tanulni.
1836–1837-ben a Pápai Református Kollégiumban filozófiát hallgatott. 1837-ben beiratkozott a Pesti Egyetem felső matematika szakára. Egyetemi tanulmányai mellett újságokban, folyóiratokban publikált – főleg a Hasznos Mulatságokban és a Pester Tageblatt-ban.
Mivel Magyarországon csak kevés zsidó származású kaphatott diplomát, 1839-ben Párizsba költözött és az ottani egyetemen folytatta tanulmányait. Párizsi tartózkodása alatt ült össze Pozsonyban az országgyűlés, amelynek egyik témája a zsidók egyenjogúsítása volt. Az akkor már jó tollú újságírónak ismert Bloch Móricot 1840-ben Eötvös József báró biztatására felkérték egy cikk elkészítésére. Ekkor írta a „Zsidókról” című röpiratát, mellyel az országgyűlésben is elismerést keltett.
A röpirat fogadtatása alapján Eötvös József felkérte, hogy térjen haza és vegyen részt abban a programban, amellyel a magyar nyelvet a zsidóság körében akarták terjeszteni.
Hazatérve 1840–1841-ben kiadta a „Mózes öt könyvét”, mely kétnyelvűen, magyar és héber nyelven, kötetenként jelent meg. A fordítást a Talmudból vett magyarázatokkal látta el. Tóra-fordítása eredményeként a Magyar Tudományos Akadémia az akkor még Bloch Móricot levelező tagjává választotta, ezzel ő lett az első zsidó magyar akadémikus. Akadémiai székfoglalója a nyelvészettel foglalkozott. (1840-ben, 25 évesen a Nyelvészeti nyomozások címmel tartotta meg székfoglalóját.) 1841-ben imakönyvet készített „Izráel könyörgései egész évre” címmel. 1842-ben jelent meg az „Első jósok (Jóshua)” könyve magyar fordítással, sőt Mózes öt könyvét is magyarra fordította. Mivel fordítási módja nem nyerte el a teológusok tetszését és kemény bírálatban is részesült, felhagyott a további szentírási szövegek fordításával.
Nyelvészkedés mellett a vallási tudományok is érdekelték, ezért Németországba, Tübingenbe utazott és teológiát hallgatott.[2][3]
1843-ban már újra Magyarországon volt, ahol összetűzésbe került a zsidóság vezető köreivel. Ennek eredményeképp újra Németországba utazott és 1843 májusában áttért az evangélikus vallásra, amelyet később reformátusra cserélt; kálvinista lett.
1843-ban doktori fokozatú bölcsészdiplomát szerzett Németországban. Ekkor újra visszatért Magyarországra, és Szarvason, az evangélikus líceum tanára lett. Vajda Péterrel, aki a „Zsidókról” című röpirathoz előszót írt, a környékbeli nem magyar nyelvű településeken a magyar nyelvet terjesztette. Hitéletében következetesen kiállt az evangélikus és a református egyház egyesítéséért. 1845-ben feleségül vett egy keresztény nőt; ennek következtében a zsidókkal való szakítása véglegessé vált. 1847-ben kritikái jelentek meg a Magyar Szépirodalmi Szemlében.
Az 1848-as szabadságharc idején a forradalmi hadsereg Békés vármegyei ügyeit intézte. Nemsokára honvédkapitányi rangot kapott és Aulich Lajos, majd Görgei Artúr mellett szolgált. Ott volt a világosi fegyverletételnél is. A szabadságharc bukása után Szarvasra internálták, a tanári hivatástól eltiltották. Kondoroson bérelt földet, gazdálkodott, így élt meg 1851-ig, amikor kinevezték tanárnak a kecskeméti református teológiára. 1855-től a budapesti Református Teológiai Akadémia hittan és szentírás magyarázat tanszékének tanára volt. 1858-ban a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagjává választották. 1861-ben a Deák Ferenc-féle Felirati Párt Bács-Bodrog vármegyei, ómoravicai kerület országgyűlési képviselője lett.
1877-ben megbetegedett, ezért nyugdíjba vonult és csak tudományos tevékenységgel foglalkozott. Ekkor jelent meg a magyar nyelvészettel foglalkozó számos munkája, valamint szótárai is (A magyar nyelv teljes szótára, Brassai s a nyelvújítás, Nyelvünk újabb fejlődése, Magyar–német és Német–magyar szótár, A héber nyelv elemi tankönyve). 1884. július 23-án Ferenc Józseftől királyi tanácsosi címet kapott.[4]
Ballagi tizenhat nyelven beszélt, ezek között olyan nyelveken is, mint az óhéber, latin, ógörög és szanszkrit.
Házassága és gyermekei
[szerkesztés]1845-ben feleségül vette a római katolikus magyar nemesi családból származó Lehóczky Idát (1826–1897),[5] kisrákói és királylehotai Lehóczky Lajos (1808–1855), Békés vármegyei főszolgabíró,[6] és nemes Novák Mária Jozefin (1805–1884) lányát. A házasságukból született:
- Ballagi László (1846–1867), aki II. éves jogászhallgatóként elhunyt
- Dr. Ballagi Aladár (1853–1928), egyetemi tanár, történész, az MTA levelező tagja, országgyűlési képviselő
- Ballagi Jozefin (1849–1923), sófalvi Illyés Károly (1835–1910), kúriai bíró felesége
- Ballagi Géza (1851–1907) történész, jogtudós, az MTA tagja
Emlékezete
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/02/Ballagi_M%C3%B3r_s%C3%ADrja.jpg/250px-Ballagi_M%C3%B3r_s%C3%ADrja.jpg)
- Sírja Budapesten, a Kerepesi Temetőben található.
- A hagyomány szerint Nógrád vármegyében, Szontágh Pál birtokán egyszerre volt vendég Madách Imrével, Arany Jánossal. Madách legújabb írását olvasta fel barátainak, a mű címe azonban hiányzott. Eközben Ballagi a kastély melletti tavon csónakázott, ám a csónak felborult, és ő csuromvizesen tért vissza a többiekhez. Amikor megkérdezték tőle, mi történt, csak annyit felelt: „Ez az ember tragédiája”. Ez a mondata lett Madách híres művének címadója.[7]
Művei
[szerkesztés]- A zsidókról (Pest, 1840)
- Mózes öt könyve (ford.) 1–5. köt. (Buda, 1840–1841)
- Nyelvészeti nyomozások (Buda, 1841)
- Jiszrael könyörgései egész évre. I. rész. (Buda, 1841)
- Első jósok (Josua). Magyarra ford. és jegyzetekkel ellátta (Buda, 1842)
- Ausführliche theoretisch-praktische Grammatik der ungarischen Sprache (Pest, 1842; több kiadást élt meg) Online
- A magyar szónyomozás és az összehasonlító nyelvészet (Pest, 1846)
- A szarvasi ág. hitv. evang. főiskolának rövid története. (Szarvas, 1847) [Eddig Bloch Móricz névvel]
- Magyar példabeszédek, közmondások, szójárások gyűjteménye, 1–2. köt. (Szarvas, 1850)
- A héber nyelv elemi tankönyve (Pápa, 1856)
- Nyelvújítás és nyelvrontás (Pest, 1857; különnyomat a M. Akad. Értesítőből)
- Gróf Széchenyi István (Pest, 1860)
- Renaniána (Pest 1864)
- Bibliai tanulmányok. 1–2. köt. (Pest, 1865–1868)
- A protestantismus harca az ultramontanismus ellen (Pest, 1867) Online
- A semmiről meg nem feledkezett „feledékeny ember” (Pest, 1869)
- A tudomány fejlődése hajdan és most (Pest, 1871)
- Brassai és a nyelvújítás (Budapest, 1875)
- Nyelvünk újabb fejlődése (Budapest, 1881)
- Baranyai Decsi János és Kis-Viczay Péter közmondásai (Budapest, 1882)
- A nyelvfejlődés történelmi folytonossága és a Nyelvőr (Budapest, 1884)
- Szókészletünk ortholog szabályozása és az iskola (Budapest, 1890)
Szótárai
[szerkesztés]- Új kimerítő magyar–német és német–magyar zsebszótár. 2 köt. (Pest, 1843–44, 2. kiad. 1847–48)
- Magyar példabeszédek (közmondások, szójárások gyűjteménye, I–II., Szarvas, 1850)
- A magyar nyelv teljes szótára (I–II., Pest, 1866–73) Első rész
- Magyar–német és német–magyar kéziszótár (Budapest, 1893–94)
- A magyar és német nyelv nélkülözhetetlen kiegészítő szótára. 2. rész. (Pest, 1846, 2. kiad.)
- A magyar és német nyelv segéd- és idegen szótára. 2 rész (Pest, 1852–54).
- A legújabb magyar szavak, 2 rész (Német–magyar és magyar–német) (Pest, 1851)
Források
[szerkesztés]- Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái I. (Aachs–Bzenszki). Budapest: Hornyánszky. 1891.
- ↑ familysearch.org Ballagi Mór gyászjelentése
- ↑ Gaal György: Zsidó és zsidó származású tanárok a kolozsvári egyetem tanári karában. Adatbank erdélyi magyar elektronikus könyvtár. (Hozzáférés: 2012. február 18.)
- ↑ Bolvári-Takács Gábor: Ballagi Géza és a pataki jogakadémia. Zempléni Múzsa. [2013. július 29-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2012. február 21.)
- ↑ K 19 - Király Személye Körüli Minisztérium Levéltára – Királyi könyvek – 68. kötet – 625. oldal
- ↑ familysearch.org Ballagi Mórné Lehóczky Ida gyászjelentése
- ↑ familysearch.org - Lehoczky Lajos gyászjelentése
- ↑ Lászlóffy Aladár: A staféta (Petőfi Irodalmi Múzeum; hozzáférés: 2010. április 26.)
- Gyászjelentése
További információk
[szerkesztés]- http://www.reformatus.hu/confessio/2007/3/5figyel2.pdf[halott link]
- Ballagi Mór munkái az MTA Könyvtár és Információs Központ repozitóriumában
- Magyar nyelvészek
- Magyar tudományos írók
- MTA-tagok
- Zsidó származású magyarok
- Református hitre tért személyek
- Magyar hebraisták
- Magyar Biblia-fordítók
- Szarvasiak
- Felirati (Deák) Párt-tagok
- Országgyűlési képviselők (Felirati Párt)
- Országgyűlési képviselők (1861)
- Családi nevüket magyarosított személyek
- Magyar egyetemi, főiskolai oktatók
- Budapesti Református Teológiai Akadémia oktatói
- Magyar poliglottok
- 1815-ben született személyek
- 1891-ben elhunyt személyek
- A Fiumei Úti Sírkertben eltemetett személyek