Sátorosbánya
Sátorosbánya (Šiatorská Bukovinka) | |||
![]() | |||
| |||
Közigazgatás | |||
Ország | ![]() | ||
Kerület | Besztercebányai | ||
Járás | Losonci | ||
Rang | község | ||
Első írásos említés | 1959 | ||
Polgármester | Juraj Badinka | ||
Irányítószám | 985 58 | ||
Körzethívószám | 047 | ||
Forgalmi rendszám | LC | ||
Népesség | |||
Teljes népesség | 289 fő (2021. jan. 1.)[1] | ||
Népsűrűség | 7 fő/km² | ||
Földrajzi adatok | |||
Tszf. magasság | 303 m | ||
Terület | 43,6 km² | ||
Időzóna | CET, UTC+1 | ||
Elhelyezkedése | |||
![]() | |||
![]() | |||
Sátorosbánya weboldala | |||
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Sátorosbánya témájú médiaállományokat. | |||
Sablon • Wikidata • Segítség | |||
Adatok forrása: Szlovák Statisztikai Hivatal, http://obce.info |
Sátorosbánya (szlovákul: Šiatorská Bukovinka) község Szlovákiában, a Besztercebányai kerületben, a Losonci járásban.
Fekvése
Fülektől 10 km-re délre, a magyar határ mellett fekszik. Közúti és vasúti határátkelőhely Magyarország felé.
Története
A mai falu két korábbi település, Sátoros és Bükkrét egyesüléséből keletkezett. Sátoros a hagyomány szerint úgy keletkezett, hogy a már a középkorban is itt átmenő kereskedelmi úton közlekedő vásárba igyekvők a Béna patak mellett itt pihentek meg és vertek sátrat. Az úti táborozóhelyből fejlődött ki a település, mely a 18. században már Sátoros néven szerepel. Birtokosai a 19. század első felében a Máriássyak, majd részben az Orosziak, részben a Vécseyek voltak. Fejlődése akkor indult meg, amikor 1866-ban Winter Sámuel ezen a helyen kőbányát nyitott és a bánya műveléséhez Tirolból hozott munkásokat. A 20. század elején tulajdonosa Benyovits Lajos volt.
A település másik része, Bükkrét a 19. század elején alakult ki Somoskőújfalu határában. Birtokosai Somoskő várának urai, majd a Radvánszky, a Stahremberg és Sztojkovics családok. A 19. század végén Krepuska Géza lett a tulajdonosa. Lakói földműveléssel és favágással foglalkoztak. A hozzá tartozó Alsó- és Felsőmedvest a 19. század elején favágók alapították, Macskaluk pedig bányásztelepülésként keletkezett, ahol a kőbánya munkásai laktak. A Losonc-Fülek-Somoskőújfalu vasútvonal megépülése és 1871-ben történt átadása ugyancsak elősegítette a település fejlődését.
A határában álló Somoskő várát 1291 előtt a Kacsics nembeli Illés kezdte el építeni. 1310-ben Péter fia Leustach és Jakab (Illés unokái) Csák Máté hívei lettek és a várat is átadták neki. Csák Máté halála után, 1323-ban Károly Róbert elvette tőlük és Széchényi Tamásnak adta. 1411-ben Széchényi Tamás és Simon kezén találjuk. 1455-ben Széchényi Gúthi Országh Mihálynak adta zálogba, majd 1461-ben lánya, Hedvig házassága révén Losonczy Albert zálogbirtoka lett. 1481-ben a Széchényiek kihalásával királyi adományként már végleg a Losonczy családé. Az addig főként védelmi célokat szolgáló várat a Losonczyak lakájosabbá tették. Ekkor épült meg a palota és a kiszolgáló gazdasági épületek. A 15. században épült meg a nyugati torony, mely ma is vár meghatározó építménye. Az 1552. évi török hadjárat során a szomszédos várak török kézre kerültek, Somoskő azonban egészen 1576-ig kitartott. A vár ura Losonczy István Temesvár kapitányként esett el, a várat Anna lánya örökölte, aki Ungnád Kristóf későbbi horvát bán felesége lett. A várat 1576-ban Ali füleki bég rövid ostrom után foglalta el úgy, hogy az Ungnád által megbízott fiatal várkapitány, Modolóczy Miklós a vár őrségével éjszaka Eger várába szökött. A Pálffy Miklós és Tieffenbach Kristóf vezette keresztény seregek 1593 őszén kardcsapás nélkül foglalták vissza, mert a törökök kivonultak a katonai jelentőségét vesztett várból. A vár sorsa 1682-ben pecsételődött meg, amikor a Fülek várát ostromló török sereg potyázói felgyújtották. Ezután falait már nem javították ki, a vár fokozatosan rommá lett.
A trianoni békeszerződésig területe Nógrád vármegye Füleki járásához tartozott. Ezután az új csehszlovák állam része lett, de 1938 és 1944 között az első bécsi döntés értelmében visszakerült Magyarországhoz.
1956-ban kultúrház épült, majd egy évvel később megalakult a termelőszövetkezet. 1959-ben az addig Ragyolchoz tartozó település önálló lett.
Népessége
2001-ben 358 lakosából 303 szlovák és 26 magyar volt.
2011-ben 315 lakosából 265 szlovák és 22 magyar.
Nevezetességei
- A község határában, közvetlenül a magyar határ mellett áll Somoskő vára.
- Szent Péter és Pál apostolok tiszteletére szentelt római katolikus temploma.
Források
- ↑ The 2021 Population and Housing Census. Szlovák Statisztikai Hivatal