Babilon
![]() |
Ez a város a Világörökség része |
Báb-ili | |
Hilla | |
![]() | |
Alapítás | i. e. 20 – 19. század |
Alapító | Szumuabum |
Megszűnés | 4. század után |
Oka | elnéptelenedés |
Lakói | sumerek, akkádok, amoriták, kassziták |
Beszélt nyelvek | sumer, akkád, arameus |
Elhelyezkedése | |
![]() | |
Babilon pozíciója a mai Irakban | |
![]() | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Báb-ili témájú médiaállományokat. |
![]() |
A helyszín szerepel az UNESCO világörökségi javaslati listáján |
Mezopotámia földrajza |
---|
Sumer |
Akkád |
Babilóniai városok Asszíriai városok |
Egyéb városok |
Babilon vagy Babilón – ami a magyar nyelvbe a görög Babülón alakból került be – egy ókori mezopotámiai akkád–amorita város volt az Eufrátesz partján, és fontos szerepet játszott a korszak történetében.
Romjai a mai Irakban, el-Hilla városa közelében fekszenek.
2019-ben a várost a világörökség részévé nyilvánították.[1]
Elnevezése
[szerkesztés]Akkád neve sumer névalakból alakult ki, Narám-Szín idején ka2-dingir-raki, később ka-d(raki-ma, még később ba-ab-dingirki. Szumuabum idején gal ka2-dingir-ra3ki, ami „nagy, tiszta istenkapu”-t jelent. A ba-ab sumer kifejezés akkádul bāb-nak hangzott, a ra3 sumer szó akkádul ellu („rituális tisztaság”), így alakult ki a bāb-ellu szóösszetétel.
Báb-ili/Báb-iláni („az istenek kapuja”), héber neve Babel (בבל) volt, ebből származik a bibliai Bábel alak. A kassúk uralma idején Karduniasnak hívták és később az asszír királyok is gyakran ezen a néven hivatkoztak rá Bábili és az ismeretlen jelentésű Babilla mellett. Ezt az akkád népetimológia később az értelmes, hasonló hangzású „Istenek kapuja” névre cserélte fel.
A város története
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/84/Hammurabi%27s_Babylonia_1-hu.svg/250px-Hammurabi%27s_Babylonia_1-hu.svg.png)
Babilon presumer eredetű nevéből eredően feltételezhetően már az i. e. 4. évezredben létezhetett. Babilonnak, Marduk isten legfőbb kultuszhelyének első említése az akkád Sarrukín idejéből (i. e. 24. század végéről) származik. A város fokozatosan növekvő jelentőségét mutatja, hogy a III. uri dinasztia idején már tartományi székhely volt. Az i. e. 20. század körül amoriták szállták meg a vidéket, és Babilonban is ők alapítottak dinasztiát. Az i. e. 19. század végén még I. Samsi-Adad Asszíriájának vazallusa volt, ám Samsi-Adad fiának, I. Ismé-Dagannak már az Óbabiloni Birodalom alapítójától, a törvényeiről nevezetes Hammurapitól (i. e. 1792 – i. e. 1750) már tartania kellett. (Az nem bizonyítható, hogy valóban hűbéressé is tette volt hűbérurát.)
Ebben a korban a város már egyértelműen a Sumer és Akkád Birodalomnak – együttes nevén innentől fogva Babilónia – központja volt, azonban az alapítója halála után egyre gyengülő és mind kisebb területet ellenőrző Hammurapi-dinasztia uralmát i. e. 1595-ben megdöntötte I. Murszilisz hettita király váratlan támadása. Az ezt követő kassú uralom alatt a királyokat továbbra is Babilonban koronázták meg, de mind nagyobb jelentőségre tett szert a két környékbeli város is, a Nergal-szentélyéről híres Szippar és a Nabút mindenek felett tisztelő Borszippa.
Az i. e. 1. évezredben politikai szempontból Babilon egyértelműen Asszíria alárendeltje lett, azonban Marduk kultusza miatt a kiemelt kulturális és vallási szerepe megmaradt, és valamiféle belső önkormányzattal rendelkezhetett. A politikai helyzetet viszont bonyolította, hogy Babilóniába számos arámi és kháld népcsoport települt, amelyek a helyi elittel és a délkeleti Elámmal összefogva több esetben megkíséreltek elszakadni az asszír birodalomtól.
Asszíriában az egyes uralkodók eltérően viszonyultak a szent városhoz. Szín-ahhé-eríba i. e. 689-ben porig rombolta a várost, istenszobrait pedig elszállíttatta, illetve megsemmisíttette. Fia, Assur-ah-iddína és unokája, Assur-bán-apli ezzel szemben bőséges segítséget adott Babilon újjáépítéséhez.
Az Újbabiloni Birodalom központjaként lett igazi világváros Babilonból. A Nabú-apal-uszur király által megkezdett építkezéseket fia, II. Nabú-kudurri-uszur (i. e. 605 – i. e. 562) fejezte be. Ekkor készült el az ókori világ hét csodája között említett két építmény: a kék mázas cseréppel borított, rendkívül impozáns városfal, valamint Szemiramisz függőkertje. Ez utóbbi helyét a mai napig sem sikerült pontosan meghatározni.
Mivel az utolsó királytól, a múzeumot alapító Nabú-naidtól i. e. 539-ben ostrom nélkül – sőt a Marduk-papság támogatásával – sikerült II. Kurus perzsa király nak átvenni a hatalmat, a frissen felújított, gyönyörű város megmaradhatott (az egyik) királyi székhelynek. Sőt, az i. e. 4. század végén a keleti despotizmus eszmeiségét átvevő III. Alexandrosz is Babilonban rendezte be fővárosát. Ő kezdte el a lebontatását a város híres zikkuratjának, a bibliai Bábel tornyát megihlető Étemenanki-nak (nevének jelentése: az Ég és Föld háza). Eredetileg újjá akarta építtetni, ám amikor meghalt (i. e. 323) még épphogy befejeződtek a bontási munkálatok, utódai pedig már nem folytatták a város restaurálását. A Szeleukida Birodalom uralkodói már egy újonnan alapított, Tigris-parti városban, Szeleukeiában rendezkedtek be. Egy i. e. 275-re datálható tábla arról értesít minket, hogy Babilon lakóit az új város építésére deportálták át Szeleukeiába. Ezt a világ egykori központja, Babilon már nem élte túl és soha többé nem népesült be újra.
Társadalma
[szerkesztés]A Hammurapi-féle „törvénykönyv” a következő három társadalmi kategóriát különböztette meg.
- Awélum – Jelentése: ember. A Hammurapi-féle „törvénykönyvben” a legmagasabb társadalmi helyzetű, szabad, teljes jogú személy.
- Muskénum – A Hammurapi-féle „törvénykönyv” ranglétráján a szabadok és a szolgák közt elhelyezkedő, valamely nagyobb szervezőegységtől (palota, templom) függő, elkötelezett személy.
- Wardum – Jelentése: szolga. A Hammurapi-féle „törvénykönyv” legalacsonyabb rangú kategóriája. A szónak rabszolgaként való értelmezése nem szerencsés, mert saját tulajdona lehetett, szabadon házasodhatott, és a rendelkezések őt is védték.
Városkép
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b7/Processional_Way%2C_Babylon_-_Google_Art_Project.jpg/300px-Processional_Way%2C_Babylon_-_Google_Art_Project.jpg)
Babilon istenének – Marduknak – a hat lépcsős, majd száz méter magas templomtornya fontos tájékozódási pont volt az utazók számára. A másik jellegzetessége az volt, hogy az egész várost hegyesszögű derékszög metszetű, mintegy 18 m magas agyagtégla falak vették körül, amelyek a tágas síkságon már a távolból felismerhetőek voltak. Miután a vándor egy széles árkon, majd a fal valamelyik kapuján átjutott, a kettős erődítményfal belső falát pillanthatta meg. Ezek az erődfalak a folyó mindkét partjára merőleges irányban épültek, egy-egy téglalapot alkotva.
Az Eufrátesz keresztülfolyik a városon, két különböző részre osztva azt.
Északon a falakon belül a király 18 m magas, agyagtéglákból épített alapokon álló nyári palotája állt. A folyó mentén haladó utat felvonulási útnak nevezték és az egyik városkapuhoz, pontosan az Istár-kapuhoz vezetett. Újévi ünnepek alkalmából itt vonult fel a nép. Nabukodonozor az utat Aibur-sábának nevezte, amely annyit jelent: ,,nem győzhet az ellenség". Az Istár-kapunál mérve a 3,72 m széles külső falat „Nimiti-Bél”-nek nevezték. Húsz-húsz méterre egymástól merőlegesen előreugró tornyok magasodtak rajta. Az erődítményen belül a második fal, az úgynevezett „Imgur-Bél” helyezkedett el.
Az Eufrátesztől keletre helyezkedett el az óváros, amelyet szintén körülvett egy erődítmény.
Közvetlenül az Eufrátesz mentén, mindkét belső falon kívül volt a fővár ahol a palotamúzeum működött, itt a király korábbi korokból és más területekről származó műtárgyakat őrzött.
A belső városfal mögött volt a déli palota, amely az udvartartás és a közigazgatás céljait szolgálta.
A palota mellett volt még Marduk templomkörzete, és itt volt Babilon központja is a város legnagyobb bazárjával, ahol a Föld minden tájáról származó termékekkel kereskedtek.
Babilon alaprajza áttekinthető volt: hosszú, egyenes utcák szelték át a várost, melyek azt négyszögletes területekre tagolták.
Az újváros lakónegyedekből állt. Mivel ezt a területet nem védték a falak, támadáskor az ott lakóknak el kellett hagyniuk a lakóhelyeiket.
Az Istár-kapu és a falak
[szerkesztés]A Babilon több százezer lakosának biztonságát óvó hatalmas falrendszerről Hérodotosz így írt: „A falak tetején egymással szemben emeletes épületeket húztak fel, közöttük pedig egy négyesfogatnak is elegendő utat hagytak. A falakon körben száz torony áll, amelyek, akárcsak az ajtók és küszöbök, bronzból készültek.”
A régészeti leletek tanúbizonysága szerint a külső falak mintegy 8 kilométer hosszúak voltak. A város maga nagyrészt az Eufrátesz bal partján feküdt de a túlsó oldalra is átterjedt, a közlekedést híd könnyítette meg. A két királyi palota (az északi és déli palota) közvetlenül a folyóparton, a belső fal két oldalán helyezkedett el. Pontosan mellettük állt a világhírű Istár-kapu, amelynek ma már csak 15 méter mély, téglákból álló alapozása és az égetett cserepei maradtak meg. Ezeket összeállítva a kapu rekonstruált magassága 14,3 méter lehetett. A rajta látható állatábrázolások (Adad bikái és Marduk sárkányai) mázatlan, bitumenbe ágyazott téglákból álltak a talajszint közelében, feljebb pedig domborműves, mázas téglákból.
Az Istár-kapu a belsővárosi Marduk-templomtól (Észagíla) a külső negyedben fekvő Akítu-templomig nyúló, „amelyen az ellenség nem juthat át” nevet viselő felvonulási úton feküdt. A felvonulási út falait a hasonló módon kialakított, Istárt jelképező oroszlánok díszítették.
A városban a 4. század folyamán még gyakorolták Bél és Béltija kultuszait.[2]
Feltárás
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6f/Ancient_City_of_Babylon.jpg/220px-Ancient_City_of_Babylon.jpg)
Az első jelentős ásatásokat a 20. század elején Robert Koldewey végezte, aki főként II. Nabú-kudurri-uszur korának, azaz az i. e. 6. század korszakának Babilonját ásatta ki. Babilon abban az időben volt a legszebb. Sajnálatos módon az ásatások során csak az i. e. 2. évezredi rétegekig jutottak el, így Hammurapi korát csak részletekben sikerült feltárni.
Babilon helyét – ma három nagyobb domb az Eufrátesz bal partján – a klasszikus források és az ékírásos leletek alapján határozták meg. 1899-cel kezdődően számos feltárást folytattak itt. Szaddám Huszein idején Babilonban számos épületet restauráltak, több helyen elhelyezve a diktátor képét és feliratait (például több téglára felíratta, utánozva a hajdani mezopotámiai szokást, hogy „Építtette Szaddám Huszein, Nabú-kudurri-uszur fia Irak dicsőségére.”) A 2003-as iraki háború során egy amerikai osztag helikopteres bázist alakított ki a térségben, ami régészek szerint óriási fizikai károkat okozott – igaz ugyanakkor meg is védte Babilont a műkincsrablóktól.
Uralkodói
[szerkesztés]Jegyzetek
[szerkesztés]Források
[szerkesztés]- Roaf, Michael. A mezopotámiai világ atlasza (magyar nyelven). Budapest: Helikon – Magyar Könyvklub (1998). ISBN 963 208 507 8
- Dimitrij Szergejevics Mereskovszkij: Kelet titkai (Holnap Kiadó, Budapest, 1992.) ISBN 963-345-068-3
- Klengel-Brandt Evelyn: Utazás az ókori Babilónba (Corvina Kiadó, Budapest, 1973.)
- Ókori keleti történeti chrestomathia., Szerk.: Harmatta János, Budapest: Osiris. ISSN 1218 9855 (2003). ISBN 963 389 425 5
- Komoróczy Géza (2009). „Új és régi – Mezopotámia az i. sz. 1. évezred első felében”. Ókor VIII (2), 3-7. o. ISSN 1589-2700.
További információk
[szerkesztés]- Mahler Ede: Babilon és a Biblia; Hornyánszky Ny., Bp., 1903 (Népszerű tudományos felolvasások)
- Evelyn Klengel-Brandt: Utazás az ókori Babilónba; ford. Tarnói Judit; Corvina, Bp., 1973
- Ralph Edward Woodrow: Babilon misztériumvallása. Régen és ma; Lautec, s.l., 1992
- Joan Oates: Babilon; ford. Valló Gábor; General Press, Bp., 2008
- Letűnt korok, elveszett városok. Machu Picchu, Angkor, Trója, Pompeji, Babilon, Petra; szerk. Sarah Bankes, ford. Bódogh-Szabó Pál; Kossuth, Bp., 2020 (Polihisztor)
- Martin A. Beek, ;.szerk.: H.H. Rowley: Atlas of Mesopotamia – A survey of the history of Mesopotamia from the Stone Age to the fall of Babylon, (Eredeti címe: Atlas van het Tweestromenland. Elsevier, Amsterdam). Translated from Dutch by D.R. Welsh, 2nd ed. (angol nyelven), London / Edinburgh: Nelson and Sons Ltd., 96-108. o. [1962] (1962)