Sítájfutás
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e2/Lob-fran.jpg/300px-Lob-fran.jpg)
A sítájfutás a sífutás és a tájfutás technikai elemeiből álló sportág. Az első versenyeket Skandináviában rendezték, egy, az 1887-es évben rendezett svéd verseny adatai ismertek. Ekkoriban a versenytáv a 150-180 km-t is elérte, és a versenyzők erőfeszítése is hosszabb volt 24 óránál.
A sífutás stílusában nincs megkötés, nevezhetjük szabad stílusnak, ami alapvetően a korcsolyázó technikát jelenti. A klasszikus „páros botos” technika is szerepet kap, ha az előkészített sínyomok keskenyek, és nem teszik lehetővé a korcsolyázást. Ez a felsőtest és a karok nagyobb erőkifejtését követeli.
A tájékozódás a hagyományos tájfutás tájékozódási feladatát foglalja magában, hasonlóan a tájkerékpárnál alkalmazottnak, ahol a hagyományos térképeket felülnyomják a síutak, illetve kerékpárutak jelöléseivel. A sítájfutóverseny nagyrészt (~95%) előkészített sínyomokon zajlik, hiszen a mezőny elejének és végének azonos feltételeket kell biztosítani. A versenyzőknek lehetőségük van elhagyni az utakat, és a szűzhavas szakaszokon átvágni.
A sínyomok változatosak, a sítájfutótérkép (amelynek méretaránya is nagyobb, mint hagyományos tájfutótérképé) 3+1 félét különböztet meg:
- Széles ratraknyom (jele: folytonos, zöld vonal). Használata evidens, itt lehet a leggyorsabban haladni.
- Hószánnyom (jele: szaggatott, zöld vonal). A sítájfutás legjellegzetesebb vonása. Az ilyen nyomok szélessége 100-150 cm körül van. Aránya nagyon változó, durvább helyeken 80-90% is lehet, humánus rendezők esetén azonban pont ellenkezőleg: lehet mindössze 10-20%.
- Gyalognyom (jele: pöttyözött, zöld vonal). Alig 1-5%-át teszi ki egy egészséges sítájfutó pályának.
- Nagyon széles ratraknyom (folytonos, zöld vonallal van jelölve, csak vastagabbal), amely a nagyon széles (> 5m) sínyomot jelöli.
VB-statisztika
(részletesebb adatok a: Sítájfutó-világbajnokság lapon)