Santung-kérdés
A Santung-kérdés (egyszerűsített kínai írással: 山东问题; hagyományos kínai írással: 山東問題; pinjin írással: Shāndōng wèntí; japánul: 山東問題 , Santō mondai; magyaros átírással: Santung-kérdés[1]) az első világháború után a versailles-i békészerződés 156. cikkelye kapcsán kialakult vita a Santung-félsziget hovatartozásáról. Az 1919-ben hozott döntés óriási felháborodást váltott ki Kínában és a kínai nacionalizmus megerősödését eredményezte. A döntést végül 1922-ben megváltoztatták és a terület visszakerült a Kínai Köztársasághoz.
![]() | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
ŐSI | |||||||
Neolitikus i. e. 8500 – i. e. 2070 körül | |||||||
Hszia-dinasztia i. e. 2070 – i. e. 1600 körül | |||||||
Sang-dinasztia i. e. 1600 – i. e. 1046 körül | |||||||
Csou-dinasztia i. e. 1046 – i. e. 256 körül | |||||||
Nyugati Csou | |||||||
Keleti Csou | |||||||
Tavasz és ősz | |||||||
Hadakozó fejedelemségek | |||||||
CSÁSZÁRI | |||||||
Csin-dinasztia i. e. 221 – i. e. 207 | |||||||
Han-dinasztia i. e. 206 – i. sz. 220 | |||||||
Nyugati Han | |||||||
Hszin-dinasztia | |||||||
Keleti Han | |||||||
Három királyság 220–280 | |||||||
Vej, Su és Vu | |||||||
Csin-dinasztia 265–437 | |||||||
Nyugati Csin | |||||||
Keleti Csin | Tizenhat királyság | ||||||
Déli és északi dinasztiák 420–589 | |||||||
Szuj-dinasztia 581–618 | |||||||
Tang-dinasztia 618–907 | |||||||
(Vu Cö-tien 690–705) | |||||||
Az öt dinasztia és a tíz királyság 907–960 |
Liao-dinasztia 907–1125 | ||||||
Szung-dinasztia 960–1279 |
|||||||
Északi Szung | Nyugati Hszia | ||||||
Déli Szung | Csin | ||||||
Jüan-dinasztia 1271–1368 | |||||||
Ming-dinasztia 1368–1644 | |||||||
Csing-dinasztia 1644–1911 | |||||||
MODERN | |||||||
Kínai Köztársaság 1912–1949 | |||||||
Kínai Népköztársaság 1949–jelen |
Tajvan 1949–jelen | ||||||
Az első világháborúban Kína a szövetségeseket támogatta azzal a feltétellel, hogy a Shandong-félszigeten lévő Kiautschou-öböl bérelt területét, -amelyet 1898-ban a Német Birodalom szerzett meg és 1914-ben Japán Csingtao ostroma után elfoglalt,- visszaszolgáltatják Kínának. 1915-ben Kína kényszerből ugyan, de elfogadta Japán eredetileg huszonegy-pontos igényének tizenhárom követelését, amelyek többek között elismerték a japán irányítást és hatalmat a korábbi német területek felett. Nagy-Britannia és Franciaország viszont titokban megígérte Japánnak, hogy megtarthatja ezeket a megszerzett részeket. 1918 végén japán kölcsönök fejében a kínai kormányzat megerősítette és újból elfogadta a volt német területeken a japánok fennhatóságát. A versailles-i szerződés 156. cikkelye Kiautschou területét, valamint az 1898-as kínai-német szerződés alapján megszerzett jogokat, címeket és kiváltságokat a Japán Birodalomra ruházta át, ahelyett, hogy azokat a kínai kormánynak ítélte volna és visszaadta volna.[2]
Annak ellenére, hogy Kína 1915-ben és 1918-ban hivatalosan elfogadta Japán feltételeit, Woodrow Wilson az Egyesült Államok elnökének erőteljes támogatásával Kína elutasította a német területek és jogok átruházását Japánnak az 1919-es párizsi békekonferencián. Franciaország kínai nagykövete Wellington Koo kijelentette, hogy Kína soha sem mondhat le Shandongról, amely Konfuciusz szülőhelye, a legnagyobb kínai filozófusé; az a hely olyan a kínaiaknak, mint a keresztényeknek Jeruzsálem. Azt követelte, hogy a szövetségesek Kínának tett ígérete szerint Shandong térjen vissza Kínához. Hiába érvelt azzal a kínai követ, hogy mekkora segítséget jelentett a győzelemben a szövetségesek oldalán, a francia területeken és kikötőkben dolgozó és harcoló több százezres Kínai Munkáshadtest(CLC) hozzájárulása, mégis Japáné maradt a terület. A 156. cikkely a kínaiak felháborodásához és 1919. május 4-től óriási tüntetésekhez, ami a május negyedik mozgalomnak nevezett politikai és kulturális mozgalomhoz vezetett. Mindezek következményeként Wellington Koo megtagadta a szerződés aláírását.
Mivel Kína visszautasította a versailles-i szerződés aláírását, ezért 1921-ben külön békeszerződést kellett kötnie Németországgal. A Shandong-kérdést az Egyesült Államok közvetítésével 1922-ben tartott washingtoni haditengerészeti tárgyalásokon rendezték. Kína győzelmeként ünnepelte, hogy a kilenchatalmi egyezményben visszavehette a japánoktól a rákényszerített bérleti szerződést, de cserében a „nyitott kapuk” elve alapján, meg kellett nyitnia a nagyhatalmak árucikkei előtt a kínai piacot. Japán azonban megőrizte gazdasági hatalmát a tartomány egészében: az iparban, a bányászatban, a vasúttársaságokban és a kereskedelemben.[3] Amikor azonban ezeket a gazdasági érdekeltségeket a Kínát egyesíteni szándékozó északi hadjárat 1927–1928-ban fenyegette, Japán katonai műveletek és beavatkozások sorozatát indította el, ami a kínai nacionalista erőkkel folytatott Jinani összetűzéshez vezetett.
Lásd még
[szerkesztés]Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ 山東問題(読み)さんとうもんだい
- ↑ A. Whitney Griswold, The Far Eastern Policy of the United States (1938) pp 239-68
- ↑ Griswold, The Far Eastern Policy of the United States (1938) pp 326-28
Források
[szerkesztés]- Encyclopaedia Britannica - Shandong-question (angolul)
- HID - A KÍNAI NÉP ANTI-IMPERIALISTA FRONTJA (folyóirat pdf)
Fordítás
[szerkesztés]- Ez a szócikk részben vagy egészben a Shandong Problem című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
További irodalom
[szerkesztés]- Craft, Stephen G. "John Bassett Moore, Robert Lansing és a Shandong-kérdés." Pacific Historical Review (1997) 66 # 2, 231-249. oldal, JSTOR
- Elleman, Bruce A. Wilson és Kína: a Shandong-kérdés átdolgozott története (ME Sharpe, 2002)
- Fifield, Russell Hunt. Woodrow Wilson és a Távol-Kelet: a Shantung-kérdés diplomáciája (1952)
- Griswold, A. Whitney Az Egyesült Államok távol-keleti politikája (1938), 239–68
- Kawamura, Noriko. "A wilsoni idealizmus és a japán állítások a párizsi békekonferencián", Pacific Historical Review (1997) 66 $ 4, 503-526.
- MacMillan, Margaret. Párizs 1919: A világot megváltoztató hat hónap (2001) 322–44.
- Pugach, Noel H. "Kínai amerikai barátság és a Shantung-kérdés a washingtoni konferencián", Journal of American History (1977) 64#1 67-86. oldal. JSTOR