Brandt József
Brandt József | |
![]() | |
Életrajzi adatok | |
Született | 1839 Pócstelke |
Elhunyt | 1912. június 12. (74 évesen) Kolozsvár |
Sírhely | Házsongárdi temető |
Ismeretes mint | orvos |
Házastárs | Gyarmathy Laura[1] |
Pályafutása | |
Szakterület | orvostudomány |
Kutatási terület | sebészet, orvosi pszichológia |
Munkahelyek | |
Kolozsvári M. Kir. Ferenc József TE | nyilvános rendes tanár, rektor |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Brandt József témájú médiaállományokat. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/95/Brandt_J%C3%B3zsef_orvos_arck%C3%A9pe_%28Erd%C3%A9lyi_Lapok%2C_1909%29.jpg/260px-Brandt_J%C3%B3zsef_orvos_arck%C3%A9pe_%28Erd%C3%A9lyi_Lapok%2C_1909%29.jpg)
Brandt József (Pócstelke, 1839[2] – Kolozsvár, 1912. június 12.) orvos, egyetemi tanár.
Életpályája
A Szeben megyei Pócstelkén született, amely ma Balázstelke községhez tartozik.[3] Középiskolai tanulmányait Medgyesen kezdte az evengélikus gimnáziumban és Kolozsváron fejezte be 1859-ben az unitárius kollégiumban. A bécsi orvosi egyetemen az erdélyi Goldbergianum ösztöndíjjal tanult, 1864-ben szerezte meg a orvosi oklevelét. Utána a bécsi sebészeti klinikán tanársegéd, 1865–1867 között katonaorvos, 1867-től a kolozsvári sebészeti tanintézetben a sebészet és szemészet helyettes tanára, 1871-től a sebészet nyilvános rendes tanára. 1872-től a kolozsvári egyetemen mint a sebészet nyilvános rendes tanára működött. 1878–1879 és 1891–1892 között az orvosi kar prodékánja volt, 1893-1894-ben pedig az egyetem rektora.
Híres műtétek kötődnek nevéhez. Európában másodikként hajtott végre veseműtétet. Mindent operált, sőt még arcplasztikát is végzett, egyben az arisztokrácia „háziorvosa” volt. 1870-ben Kolozsváron önkéntes mentőegyletet alapított, az 1895-1896-ban az akkori Magyar utcában létesített Vöröskereszt-kórházat az ő közreműködésével hozták létre. Szintén az ő nevéhez fűződik a kolozsvári Mikó utcai új sebészeti klinika létesítése, amely száz ágyával akkor óriási eredménynek számított.
1905-ben ment nyugdíjba. Szépirodalommal, filozófiával is foglalkozott. 1912. június 12-én halt meg, és a kolozsvári Házsongárdi temető lutheránus részében nyugszik.
Munkássága
Szakterülete a sebészet és az orvosoi pszichológia volt. Szakcikkei az Orvosi Hetilap, a Wiener Med. Wochenschrift, a Pester Med. Chirurg. Presse című szaklapokban, valamint a kolozsvári Orvos-Természettudományi Értesítőben jelentek meg.
Művei
- Petefészektömlő kiirtásának gyógyult esete (Kolozsvár, 1879)
- A sérvek gyökeres (radical) műtéte (Kolozsvár, 1880)
- A húgykövek spontán gyógyulása (Kolozsvár, 1882)
- Plastikus műtétek (Kolozsvár, 1889)
- A Koch-féle oltásokról (Kolozsvár, 1891)
- A kórháztól való félelem (Kolozsvár, 1899)
- Tudomány és humanizmus (Kolozsvár, 1908)
Jegyzetek
- ↑ Magyar Polgár, 1872, december 29. 3. o. Online hozzáférés
- ↑ Egyes források szerint 1838-ban született.
- ↑ Több helyen helytelenül szerepel születése helyeként a felvidéki Pósfalva. Egy helyen erdélyi Pósfalva van.
Források
- Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái I. (Aachs–Bzenszki). Budapest: Hornyánszky. 1891.
- Révai nagy lexikona III. kötet (Béke–Brutto). Budapest: Révai Testvérek Irodalmi Intézet Részvénytársaság. 1911. 687–688. o. Online hozzáférés
- Kapronczay Károly: Magyar Orvoséletrajzi Lexikon, Mundus Kiadó Online hozzáférés
- Fodor György: Úttörő orvosprofesszorra emlékeztek, Szabadság, 2012. június 2. Online hozzáférés